1992. izraelsko-palestinski odnosi na najnižoj su točki.
Da bi se zaustavilo krvoproliće,
Mala skupina Izraelaca i Palestinaca potajice se sastala u Oslu.
Tajni pregovori nisu nikada službeno odobreni.
Dokumentirali su ih samo pregovarači u privatnim dnevnicima.
Film sadrži dokumente i razgovore iz dnevnika pregovarača
i nikada ranije objavljivane slike u periodu 1992 - 1995
Dnevnik Rona Pundaka
Teško je smisliti uvod za moju priču.
Priču o djeliću povijesti naše regije.
Mogu samo zapisati kako pamtim te tri godine nade i muke.
Je li to priča o uspjehu? Ili neuspjehu?
Završetak naše priče još nije ispisan.
DNEVNICI IZ OSLA
Fixed by: BOTANICMAN
Ovo je očito sranje.
Neće vjerovati da sam tako glup.
Možda da počnem jednom presudnom srijedom.
U srpnju 1992. profesor Hirschfeld iznio mi je opasnu ponudu.
Da mu se pridružim na tajnom sastanku sa zakletim neprijateljima,
Palestinskom oslobodilačkom organizacijom poznatom kao PLO.
Pridružite nam se u palestinskoj revoluciji
Protiv cionističkog neprijatelja!
Cijela je Palestina arapska i samo arapska!
PLO je bio teroristička organizacija predvođena Yasserom Arafatom.
Muškarcem kojeg su brojni Izraelci smatrali Hitlerovim nasljednikom.
Arafat je vjerovao u oružanu borbu s ciljem oslobođenja Palestine.
Ponosio se pokoljem sportaša na OI u Münchenu,
Paljbom na školarce u Ma'alotu
I postavljanjem ubojitih bomba diljem Izraela.
Problem je bio što je Arafat bio jedini predvodnik Palestinaca.
Njegova je bila zadnja u svim pregovorima,
No Izrael je odbijao pregovarati s njim.
Protivim se palestinskoj državi kojom upravlja PLO!
Ne dolazi u obzir! Nema pregovora s PLO-om!
Prije devet mjeseci Rabin je izabran uz obećanje mira i sigurnosti.
No mjeseci su prolazili i obećanje nije ispunio.
Napada je bilo sve više, a mirovni proces na mrtvoj točki.
Rasla je popularnost desničarske opozicije
I postojala je opasnost da ga zbace.
Ovog mjeseca ubijeno je deset Izraelaca.
Opozicija traži ostavku g. Rabina.
Na kraju ću ostvariti naš cilj, uspostavljanje mira.
Obećali ste nešto što ste znali da ne možete ispuniti.
Bez brige, ispunit ću, makar sa zakašnjenjem.
Kakve gluposti!
Vjerujem da ćemo prebroditi ovo teško razdoblje
I 1993. vidjeti značajan napredak
U pitanju mira i sigurnosti.
U očajničkom pokušaju obnove pregovora,
Zamjenik ministra Beilin odlučio je zaobići zakon
I uspostaviti tajnu vezu za pregovore s PLO-om.
Obratio se Hirschfeldu i meni jer smo bili idealni žrtveni jarci.
Dvojica profesora koja su karijere posvetila izraelsko-arapskom sukobu,
Ali nisu bili povezani s izraelskom vladom.
Beilin je rekao: "Uhvate li vas, neću vas moći zaštititi.
Optužit će vas za izdaju i špijunažu i vjerojatno ćete ići u zatvor."
Krasna ponuda, namignuo sam Hirschfeldu.
Našli smo se u vrlo čudnoj situaciji.
Zakon nam je branio da kontaktiramo s Palestincima.
To mi je bilo blesavo.
Što možete ako nećete kontaktirati s Palestincima?
Teror je nanosio silnu bol. Bombe po autima, autobusima,
Po cijelom svijetu! Bili su vrlo aktivni.
Imali su dojmljivu terorističku organizaciju.
Tunis, sjedište PLO-a
Dnevnik Abu Ale
Pregovori u Oslu, koje volim zvati slučajnim kanalom,
Nisu bili unaprijed planirani i osmišljeni.
Moj je djelomični angažman počeo u prosincu 1992.
PLO me poslao u Norvešku na tajni sastanak s dva izraelska profesora.
Na dugom letu od Tunisa do Osla sjetio sam se dana
Kad sam morao napustiti dom u Abu Disu,
Kad je PLO stavljen izvan zakona.
Iza sebe sam ostavio obitelj i dom pod okupacijom izraelske vojske.
Zakleo sam se da ću se vratiti na dan oslobođenja.
Proteklih 25 godina Rabina smo zvali lomiteljem kostiju.
On je bio čovjek iza politike ugnjetavanja.
Pomisao na sastanak oči u oči s našim okupatorima nije mi se svidjela.
No palestinska sloboda od svih je nas iziskivala visokorizične postupke.
Tel-Aviv, siječanj 1992.
Pokopana su trojica vojnika jučer ubijena u Gazi.
Pronađena je eksplozivna naprava u torbi ispod klupe.
Zapovijeđeno je zatvaranje Gaze koje će potrajati nekoliko dana.
Dnevnik Rona Pundaka
Da bismo zameli tragove, sveučilištu smo rekli
Da idemo na akademski skup koji organiziraju Norvežani.
Dobili smo lažne brošure i potpuno izmišljeni raspored.
Na brošurama nije pisalo da će na skupu biti samo pet sudionika.
Dva Izraelca i tri Palestinca iz Tunisa.
Oslo, siječanj 1992.
Kako smo se približavali zabačenoj vili, duboko u norveškoj šumi,
Tako me prošla jeza. Pregovori s teroristima u teoriji su bili jedno,
No sad sam se samo nadao da nismo grubo pogriješili.
Prvo je rukovanje bili razmjerno napeto.
Pogledao sam ih i povezao lica s bilješkama koje smo pripremali.
Abu Ala bio je palestinski ministar financija.
Pokraj njega sjedio je Maher El-Kurd, Arafatov intimus.
Najmlađi je bio Hassan Asfour, militantni komunist
I najagresivniji među trojicom.
Palestince je zanimalo tko smo i koga zastupamo.
No mogli smo reći samo da smo profesori koji su tu protuzakonito.
Jutro je loše počelo.
Abu Ala rekao je da shvaćaju koliko je bilo teško
Živjeti pod nacističkom okupacijom u Norveškoj.
Takav je život njima pod izraelskom okupacijom.
Želio me izbaciti iz takta,
Ali neke stvari ne smiješ reći.
Ako misliš da se Izraelci mogu usporediti s nacistima,
Ako to ponoviš, ja odlazim.
To se više nije ponovilo.
Bio je to vrlo neugodan, ali i važan početak.
Dnevnik Abu Ale
Znali smo da su protekli pregovori bili uzaludni.
Da bismo zaintrigirali Rabina, trebala nam je sasvim nova ponuda.
Rekao sam, iskreno, na rubu smo novog rata
Koji će naštetiti objema stranama.
Ozbiljno se želimo sporazumjeti s vama
I otvoreni smo prema povijesnom kompromisu.
Dosad smo zahtijevali trenutno povlačenje s okupiranih teritorija.
No svjesni smo da se to neće dogoditi preko noći.
Arafat želi da povlačenje iz pojasa Gaze
Bude prvi korak prema miru.
Dnevnik Rona Pundaka
Hirschfeld i ja pogledali smo se.
Pokušali smo to prikriti, no bili smo zatečeni.
PLO je bio na glasu kao ekstremistička organizacija.
A Arafatov je glasnik nudio revolucionarno rješenje.
Jeste li otpočetka vjerovali Izraelcima?
Kad počneš razgovor s neprijateljem, teško je govoriti o povjerenju.
No želite li mir, trebate se navesti da im vjerujete,
A poslije, na temelju iskustva, možete utvrditi jesu li ozbiljni.
Tipovi s kojima smo se susreli, Hirschfeld i Pundak,
Doimali su mi se vrlo ozbiljnima.
Dnevnik Rona Pundaka
Poslije sastanka Hirschfeld i ja povukli smo se u sobe
Da bismo sastavili prvi nacrt prijedloga.
Prvo smo nervozno zapisali riječi "prvo Gaza" na norveškom papiru.
Procuri li, tako bi Izrael mogao sve zanijekati.
U Oslo smo stigli u najgore moguće vrijeme.
Odnosi Izraelaca i Palestinaca bili su nikakvi.
Izrael je gorio, intifada se vratila.
Nasilje je išlo do novih ekstrema, to nije bila intifada koju smo znali.
Bila je to nasilna intifada, ljudi su stradavali.
Situacija je bila hitna, no imali smo rješenje.
Sastali smo se s PLO-om i shvatili da imamo partnera.
Sad nam je predstojao najteži zadatak.
Predstavljanje nacrta vođama.
Jeruzalem, ožujak 1993.
Veliko je pitanje bilo kako će Peres to prihvatiti,
No još i veće kako će Rabin to prihvatiti.
Bio sam praktički siguran, kad Peres to predstavi Rabinu,
Rabin će to odbaciti.
Rekoh Peresu, poslao sam Yaira Hirschfelda i Rona Pundaka
U Oslo na susret s PLO-om. Održali su sastanke
I složili ovaj dokument, želim da ga pogledaš i odlučiš što dalje.
Idući ga dan pitam: "Shimone, jesi li pročitao dokument?"
Rekao je da nije.
Idući dan opet, nije.
Napokon ga je pročitao i shvatio da u rukama ima nešto bombastično.
Ne, nisam to ozbiljno shvatio.
Smatrao sam nacrt potpuno bezvrijednim.
Važno je bilo otkriće Abu Ale.
Bilo je more planova bez Abu Ale, primjerice Brit Shalom.
Novine su prepune planova. Mislim da nijedna regija u svijetu
Nema toliko neuspješnih planova kao Bliski istok.
"163 ubijena Židova! Rabin je krivac!"
Dnevnik Rona Pundaka
Kako je val terora preplavio ulice,
Tako su prosvjedi pred domovima Rabina i Peresa postali uobičajeni.
"Dosta je krvave vlasti!"
Dvojica vođa našla su se u bezizlaznoj situaciji.
Gubili su rat protiv terora,
A mirovni proces nije pokazivao znakove života.
Možda je Oslo bio njihov jedini izlaz.
Teška su nam srca odobrili nastavak pregovora.
Glavno da poduzmemo sve da se za to ne dozna.
Dozna li se da pregovaramo s PLO-om,
Bio bi im to posljednji dan na vlasti.
Kako su se vođe uključili, tako više nismo vodili glavnu riječ.
Peres je objavio da Oslo preuzima Uri Savir,
Ravnatelj ministarstva vanjskih poslova, i Joel Singer,
Naš kruti vojni pravnik.
Oslo, 1993.
Dovodimo vojnog pravnika.
Bivšeg pukovnika koji se bavio pravom na Zapadnoj obali i u Gazi.
A dolazio sam na sastanak s teroristima, ubojicama.
S mojeg je gledišta to bio svojevrsni teatar.
Ušao sam u prostoriju i prvi put ugledao Abu Alu.
Prišao mi je i poljubio me u oba obraza.
Joel Singer - glavni odvjetnik Države Izrael
Terorist me ljubi, zaboga! Poljubio me terorist!
On je vjerojatno pomislio: "Poljubio sam bivšeg izraelskog vojnika!"
Mislim, muškarci se ne ljube međusobno, ni u SAD-u ni u Izraelu.
To mi je bio prvi muškarčev poljubac.
Dnevnik Urija Savira
Prije prvih razgovora odlučio sam se upoznati
Sa svojim pandanom Abu Alom.
Pitao me odakle sam. Rekoh iz Jeruzalema.
Rekao je da je i on.
"Odakle vam je otac?" "Rođen je u Njemačkoj."
A on će: "Otac mi je rođen u Jeruzalemu i još ondje živi."
Odgovorih da bismo tako mogli sve do kralja Davida.
Nisam ni pokušao skriti bijes.
Godinama bismo mogli raspravljati o prošlosti i ne složiti se.
Pokušajmo se složiti oko budućnosti.
Dobro, rekao je. I tako smo se prvi put sporazumjeli.
Više nikad nećemo raspravljati o prošlosti.
Riječ je o dvjema nacijama koje su prošle sukobe i rat.
Mnogo je sumnji.
Smatrali smo da nas Palestinci, Arapi, žele izgurati u more,
Uništiti državu Izrael. Napali su nas i ugrozili.
Oni smatraju da ih tlačimo i ponižavamo 25 godina.
Nije važno je li doista tako, tako misle.
Riječ je o dubokim ožiljcima i strahovima i morat ćemo ih nadići.
Dnevnik Rona Pundaka
Singer je otvorio sastanak rekavši da imamo konkretan prijedlog sporazuma.
Izbrisani su svi tragovi našeg optimističnog dokumenta.
Zamijenila ih je Rabinira agenda s naglaskom na sigurnost i obranu
Umjesto suradnje i suživota.
Rabin je odbio razgovarati o osnovnim problemima sukoba
Tražeći da se o njima raspravlja poslije.
U ponudi nije spominjao uklanjanje naselja,
Podjelu Jeruzalema, povratak palestinskih izbjeglica
I konačne granice.
Kako je čitanje počelo, tako su Palestinci sve više bili bez teksta.
Ubrzo je Abu Ala Asfouru tiho promrmljao na arapskom:
"To je masakr."
Tunis, lipanj 1993.
Dnevnik Abu Ale
Poslije posljednjih pregovora bio sam zbunjeniji nego ikad.
Unatoč Singerovoj ponižavajućoj ponudi,
Bilo je jasno da je sad riječ o velikim igračima.
Više to nije bila inicijativa dvojice miroljubivih profesora,
Nego Rabina i Peresa osobno.
Cijelo to vrijeme u vijestima je neka druga slika.
Rabin je stegnuo stisak, palestinski su prosvjednici svakodnevno ubijani.
Među njima i nevina djeca.
Komu vjerovati? Stvarnosti na TV-u ili Urijevim obećanjima?
Shvaćam patnju, zabrinutost i bijes.
Proživljavamo teško razdoblje jačanja palestinskog terora.
Protekli mjesec ubijeno je 15 Izraelaca.
Donijeli smo sljedeće odluke:
Zatvaranje Zapadne obale, uz zatvaranje Gaze.
Od sutra Palestinci s okupiranih teritorija
Do daljnjeg više neće ulaziti u Izrael.
Dnevnik Abu Ale
Idući krug pregovora bio je velika borba oko teksta sporazuma.
Obje strane, nesklone kompromisu, spremale su se za završni obračun.
Svi smo se držali svog oružja, po nalogu svojih vođa.
Bilo mi je teško sjetiti se jesti.
Katkad sam se morao podsjetiti da moram disati.
Na jedanaesti krug u Oslu došli smo s vlastitim prijedlogom.
Možda su Singer i Izraelci mislili da ćemo pristati na njihove uvjete,
No nije bilo tako.
U našem je prijedlogu pisalo da je konačni cilj rezolucija UN-a 242.
Kojom se traži povlačenje Izraela s okupiranih teritorija.
Dnevnik Urija Savira
Palestinski me prijedlog razbijesnio i žestoko sam se suprotstavio.
Ne prihvaćamo rezoluciju 242 jer znači povratak na granice iz '67.,
A za sad odbijamo razgovor o granicama.
Počeli smo smatrati PLO partnerima u ovoj inicijativi.
No kada bismo otkrili karte,
PLO bi uvijek bježao od konačnih odluka.
Možda drži vodu izreka
Da Palestinci nikad ne propuste priliku propustiti priliku.
Napetost je bila velika, ljudi su izlazili iz sobe,
lupali vratima, no sve je to bila igra.
Bili smo svjesni da oni...
Očajnički žele postići dogovor.
Rekao sam, pustimo ih.
Neka se sve to odigra, a mi ćemo na kraju odbiti.
Dnevnik Abu Ale
Izraelci su odbili naš prijedlog.
Odbijali su razgovor o konačnim granicama u ovoj fazi.
Rekoh Uriju, odbijate priznati naše nacionalno pravo
I inzistirate na zadržavanju svih naselja.
Radije ćemo još deset godina čekati razumnu ponudu.
Uri je uzvratio: "U tom ćete slučaju čekati dolazak Mesije."
Odgovorio sam mu da smo dali sve od sebe
Da postignemo mirovni sporazum. No, nažalost,
Mislim da ne mogu više.
Odlučio sam se povući iz pregovora.
Dnevnik Urija Savira
Nastao je muk.
Abu Alino lice poprimilo je turoban izraz.
Doimao se bespomoćno dok je ustajao i izlazio.
Ovaj je put doista bilo gotovo.
Dnevnik Abu Ale
Osjećaji su mi bili podvojeni.
Godinama smo se borili za slobodu cijele Palestine,
No sad nam je ponuđen mir uz goleme kompromise.
Breme na mojim leđima postalo je preteško.
Hoću li iznevjeriti svoj narod odustajanjem od mira ili od borbe?
Abu Ala mi je jednom rekao: "Niste mi jasni.
Velesila ste s trećom ili četvrtom najvećom vojskom u svijetu.
Po čemu smo mi prijetnja vašem postojanju, a ne obrnuto?"
Razmislio sam i odgovorio:
"Vi ste izazov koji je predvodnik arapske borbe
Da nas se istjera iz regije. Jer želite biti tu gdje smo mi."
Poslije tog razgovora počeli smo raspravljati o međusobnom priznanju.
Dnevnik Abu Ale
Uri me pitao kako sam. Emocije nisam skrivao.
Obje su strane tvrdoglave i nesvjesne važnosti trenutka.
Jednostavno ne mogu nastaviti ove pregovore.
Dnevnik Urija Savira
Rekao sam Abu Ali: "Ako ne možeš izliječiti bolest, moraš naći uzrok."
Stavimo na stranu karte i sporazume i priznajmo jedni druge kao partnere.
PLO će prestati s terorističkim napadima na Izrael,
A mi ćemo vas prestati smatrati teroristima
I dopustiti Arafatu da se vrati u domovinu.
Dnevnik Abu Ale
Obećao sam Uriju
Da ću predstaviti njegov prijedlog o priznanju Arafatu u Tunisu.
Možda ovaj krug pregovora ipak nije bio potpuni fijasko.
Rođeni ste u Abu Disu, no davno ste odande otišli.
Sanjate li povratak svojem domu?
To je oduvijek moj san.
Vratiti se? -Tako je.
Što biste ondje radili? - Živio kao građanin.
To mi je više nego dovoljno.
Pregovori u Oslu vođeni su u potpunoj tajnosti.
Za njih je znao samo taj vrlo uzak krug ljudi.
No dok smo bili u Oslu, najednom se pročulo.
Priča je procurila.
Tajni pregovori između PLO-a i Izraela prodrmali su uspavani Oslo.
Završili su na svim naslovnicama, no informacija je bilo malo.
Mjesto održavanja i sadržaj još su nepoznati.
Izraelsko je veleposlanstvo potpuno pusto.
Čuvari tvrde da ne znaju ništa o pregovorima,
Kamoli gdje se održavaju.
U potrazi za tajnim pregovorima došli smo i do Kraljevske palače.
Čini se da nisu ni ovdje.
Sa mnom je zamjenik ministra vanjskih poslova Yossi Beilin.
Je li izraelska vlada i službeno priznala PLO?
Ne znam ništa o tome, to se nije dogodilo.
Najgore bi bilo da se kanal prerano razotkrije.
Novinari su me neprestano zvali, a ja sam sve poricao,
Bez davanja nepotrebnih objašnjenja.
No bio sam svjestan, ne možemo muljati zadugo.
Bilo je pitanje vremena kad će Likud pokušati prikazati Rabina i Peresa
Kao izdajice koji surađuju s ubojicom Arafatom.
Obratite se narodu, kažite im: "To je naša namjera!"
Predati izraelsko srce Arafatu i osnovati palestinsku državu.
Recite im prije nego što provedete svoj plan.
Pokušali smo postići dogovor dok se ne pročuje
Jer to bi osujetilo sporazum u Oslu.
Dnevnik Abu Ale
Vodstvo u Tunisu bilo je oduševljeno mogućnošću međusobnog priznanja.
Poslali su me u Oslo uz Arafatovu potporu.
Činilo se da sada i Izraelci ozbiljno žele napredak pregovora.
Tu su kuću novinari prikazivali kao nekakav dvorac iz snova,
No mediji su takvi.
Bio je to vrlo težak mjesec.
Bilo je nekoliko terorističkih napada.
A vi ondje razgovarate kao na poslovnom sastanku.
Kao džentlmeni. -Trebamo ih. - Nemate dodir sa stvarnošću. -Imamo.
Ne zanemarujemo sadašnjost niti zaboravljamo prošlost.
Nakratko smo to stavili sa strane da bismo dokučili
Ne kako uljepšati prošlost, nego budućnost.
Stvorili smo jedan mjehurić. Nismo izgubili dodir sa stvarnošću.
Ne s onim što se događalo Židovima i Arapima, niti s onim što se događa.
No dajemo sve od sebe da bismo pokrenuli taj proces.
Dnevnik Urija Savira
Idući smo dan počeli s ključnom raspravom.
Krenuli smo sa složenim problemima. Prebacivali smo pojmove,
Zamjenjivali smo problematične riječi,
Rješavali se nepotrebnih rečenica.
Bilo je jasno da samo jedan put vodi do mira među dvjema nacijama.
No obje su se strane bojale reakcije naroda
Kad im se predstavi sporazum koji uključuje bolne ustupke.
Abu Alu smatrat će izdajicom zbog potpisivanja sporazuma
U kojem nije raspravljena sudbina naselja.
Ja nisam želio znati što će nam govoriti kad čuju
Da je tim iz Osla podijelio Svetu Zemlju.
Kako smo rješavali razmirice,
Tako nam je preostalo pet otvorenih pitanja.
Natezali smo se i natezali
I rano ujutro, u četiri sata,
Do kraja smo riješili i tih pet pitanja.
U pet ujutro norveški je pisač isporučio konačni nacrt
Deklaracije načela mira između Izraela i PLO-a.
Prvi korak bit će izraelsko povlačenje iz Gaze i Jerihona
I odobravanje prava na palestinsku samoupravu.
U drugoj fazi, tijekom godinu dana,
Palestinska će se vlast protegnuti na veći dio Zapadne obale.
Tijekom pet godina potpisat će se trajni mirovni sporazum.
Njime će se riješiti osnovni problemi naselja, palestinskih izbjeglica,
Konačnih granica i Jeruzalema.
Tajno potpisivanje, kolovoz 1993.
Bilo je čudno. Nas 15, poslije stotina sati pregovora,
Skučeni u malenoj prostoriji stavljamo potpise.
A svijet nema pojma.
Šačica ljudi je u intimnosti malene prostorije
Potpisala tako revolucionarni sporazum.
Nismo bili euforični ni veseli, bili smo snuždeni, čudno je to bilo.
Ovaj sam tjedan dvaput zaplakao.
Prvi put u pet sati, kad smo završili.
Doista, zaplakali smo.
Čestitali smo si međusobno.
I rekli smo: "Sada moramo započeti
Pravu veliku bitku za razvoj, izgradnju, suradnju."
Bitka za mir počela je danas.
Želimo ga i obje strane moraju pobijediti. Hvala.
Abu Ala, upoznali smo se kao neprijatelji.
Došli smo s dobrim namjerama, no i s nemalo predrasuda.
No našli smo istinoljubiva, hrabra i ozbiljna čovjeka.
Vi ste susjedi s kojima želimo živjeti.
Palestinski prijatelji, neka ovo bude kraj našeg sukoba.
U našim dugim danima i noćima
S velikom smo ljubavi govorili o svojoj djeci.
Njima posvećujemo ovaj sporazum.
Dobra večer. Večeras bi mogao pasti povijesni zagrljaj Izraela i PLO-a.
Pamtim, ondje je bio televizor s raznim postajama. Norveške,
Švedske, Finske. Svi su govorili nerazumljivo,
Na stranim jezicima. Oslo, PLO... Oslo, PLO.
O tome se govorilo diljem svijeta. Bili smo zatečeni kad smo shvatili,
To je zbog nas, govore o nama.
29 godina nakon što su Izrael proglasili nezakonitom državom,
PLO je odlučio mirno priznati Izraelu pravo na postojanje.
Nakon što su desetljećima zvali PLO terorističkom organizacijom,
Izrael je priznao PLO kao legitimne predstavnike palestinskog naroda.
S obzirom na povijest Palestinaca i Izraelaca, u koju je uključen svijet,
To je, ukratko, nevjerojatno.
Posljednji su se pregovori vodili dan i pol bez prestanka.
No kad je norveški posrednik stigao u Tunis,
Rekao je da u torbi nosi povijesni dokument priznanja.
Skromno je rekao da nije on zaslužan,
Nego izraelski premijer Rabin i čelnik PLO-a Arafat.
U kratkom pismu Arafata Rabinu PLO priznaje
Pravo Države Izrael na život u miru i sigurnosti.
Rabin je uzvratio da je izraelska vlada odlučila priznati PLO
Kao predstavnike palestinskog naroda.
Kakva je bila atmosfera jučer u Tunisu?
Bilo su pomalo napeti, no i odlučni učiniti taj korak.
Odlučili su skočiti. Prvi su se put našli u situaciji
Da se odriču konsenzusa da bi došlo do dogovora.
Sasvim drugi pristup.
Želim da znate, ovo je dan koji nikako nisam očekivao.
Da naša vlada priznaje terorističku organizaciju ubojica.
Izraelski premijer Rabin leti u Washington
Na potpisivanje sporazuma iz Osla između Izraelaca i Palestinaca.
Yasser Arafat stiže iz Tunisa.
To će mu biti prvi posjet SAD-u, jer je PLO-u bio zabranjen ulaz u državu.
Desničarski protivnici potpisivanje nazivaju izdajom.
Arapska opozicija Arafata naziva izdajicom arapske borbe
I prijete mu smrću.
Iz perspektive američkog diplomata, to su mi bili najbolji dani u životu.
Nešto se doista postiglo, spremalo se potpisivanje sporazuma.
Svakako, bilo je teškoća.
Pitanja hoće li Arafat doći u uniformi i s pištoljem,
Kako izbjeći poljubac s njim pri rukovanju.
Rekli smo Warrenu Christopheru,
Pružiš mu dlan, a drugom ga rukom primiš za lakat.
Tako dobiješ distancu.
Počne li se naginjati prema tebi, ne moraš ga odgurnuti, već je udaljen.
Na posljednjem sastanku s Clintonom, baš prije proslave,
Odveo me sa strane i tražio dva ustupka.
Rekao sam, bilo ih je dovoljno, no rekao je da je riječ o osobnim.
Prvo, uvjerite g. Arafata da dođe u francuskom odijelu
I odustane od svoga vojnog držanja.
Rekoh, to je dio njegova imidža.
"Žao mi je, to ne može. A drugo?"
Rekao je, bez grljenja i ljubljenja.
Rekoh, mnogo tražite, ali učinit ću to u ime mira!
Washington, 13. rujna 1993.
Jutarnje emisije danas se rade iz Bijele kuće.
Na dnu južnog travnjaka su Charlie, Paula, Bryan i Kate.
Jasni znaci da se sprema ispisivanje povijesti.
Ljudi su presretni, slave.
Arapi mašu maslinovim grančicama, pjevaju.
Šalju nam poruke solidarnosti.
Jeste li svjesni što se danas događa?
Što se događa? - Shvaćate li situaciju?
Rađa se palestinska država.
Dame i gospodo, g. Arafat, predsjednik Izvršnog vijeća PLO-a.
Njegova Ekscelencija Yitzhak Rabin, izraelski premijer.
Predsjednik SAD-a.
Yitzhak nije želio u Washington, rekao je da ne želi vidjeti Arafata.
No Clinton ga je uspio nagovoriti da stane uz Arafata.
Na slici se vidi kako ih Clinton drži, praktički silom!
Napokon, Yitzhak se rukovao s Arafatom.
Okrenuo mi se i rekao, sad je na tebi red za rukovanje.
On je prošao pakao, sad moram i ja.
To mu je vrlo teško palo.
Što mislite zašto?
On se protivio PLO-u, nije iskreno bio za sporazum.
U Arafatu je vidio terorista.
No nikomu ne možete promijeniti prošlost.
Ipak je Yitzhak rekao, mir se sklapa s neprijateljima, a ne prijateljima.
Za sve postoji vrijeme.
Za svaku svrhu na ovome svijetu.
Vrijeme za rođenje i vrijeme za smrt.
Vrijeme za ubijanje i vrijeme za ozdravljenje.
Vrijeme za plač i vrijeme za smijeh.
Vrijeme za ljubav i vrijeme za mržnju.
Vrijeme rata i vrijeme mira.
Dame i gospodo, stiglo je vrijeme za mir.
Ponosite li se?
Poposim, ali i bojim se. - Čega? -Neuspjeha.
Zašto? -Zato što je ovo i dalje tek početak.
Ali veliki ste optimist. -Trebam biti.
No istodobno se i bojim.
Zato što obje strane moraju uložiti golemi trud.
I moramo si vjerovati sve više i više.
Bez povjerenja ne možemo dalje.
Dnevnik Urija Savira
Poslije potpisivanja, kad su se ljudi počeli razilaziti,
Ugledao sam Abu Alu sa skupinom palestinskih predstavnika.
Prišao sam mu, a on je imao posramljeni izraz lica.
Više nas nije štitila intimnost Osla.
Bilo smo na vidjelu i najednom se osjećali otuđeno.
Iz tajnih smo se partnera prometnuli u članove suprotstavljenih tabora.
Kad ste se rukovali s g. Rabinom, činilo se da je zamisao vaša.
Malo je oklijevao, ali inzistirao sam.
I nastavio sam mu pružati ruku.
Gledajući dugoročno, shvaćate li da, bude li po želji g. Rabina,
Jeruzalem nikad neće biti glavni grad palestinske države?
Shvaćate li to? Prihvaćate li to?
Rekao je Jeruzalem, ne ujedinjeni Jeruzalem.
Zar ne? -Rekao je Jeruzalem.
On je političar. Točno zna što govori.
Izraelci se nikad neće povući iz Jeruzalema.
Zar ne? Vjerujete li vi da hoće?
Mislim da postoji li volja, postoji i način.
No postoji li volja s njihove strane? -Tko zna?
Tko zna?
Prije koji tjedan nitko nije mislio da je ovaj sporazum moguć.
Ne zaboravimo ni da je pao Berlinski zid.
Taba, Egipat, listopad 1993.
Ovo su vijesti radija IBA-e iz Jeruzalema.
Mjesec poslije povijesnog sporazuma u Washingtonu,
Izraelci i Palestinci okupljaju se na novom krugu pregovora.
Ovaj put zbog provedbe prve faze sporazuma iz Osla,
Izraelskog povlačenja iz Gaze i Jerihona.
Pregovore vodi izraelski zamjenik načelnika stožera Amnon Shahak.
S palestinske je strane Nabil Shaat, Arafatov glavni savjetnik.
Koliko je ovo značajno?
Ovo je provedba sporazuma, njegov najvažniji dio.
No koliko je važno za uspjeh procesa?
Uspijemo li, sve će uspjeti. A uspjet ćemo.
Moj prvi susret s generalom Shahakom bio je zapravo vrlo ugodan.
Skromno mi je prišao i rekao: "Ovo je moj govor.
Nikada nisam držao govore, ja sam vojnik u srži.
Vi bacite pogled na govor."
To mi se činilo vrlo skromno i kao jako pozitivan početak.
No između prvog i drugog sastanka,
Koji je bio na redu za četiri-pet dana,
Uz pomoć "Googlea" i drugih izvora,
Raspitao sam se o generalu Amnonu Lipkin-Shahaku.
Doznao sam da je sudjelovao u napadu
U kojem su stradala trojica mojih dragih prijatelja u Bejrutu.
Promislio sam i rekao: "Žao mi je, ne mogu pregovarati s vama.
Teško mi je, riječ je o mojim bliskim prijateljima, mojoj braći.
Mislim da nije u redu da pregovaram s vama."
Amnon Shahak mi je rekao: "Nabile, ovdje smo da se to ne bi ponovilo."
Dnevnik Abu Ale
19. veljače Nabil Shaat i general Shahak pokazali su nam
Prvi nacrt sporazuma Gaza-Jerihon.
Nacrt je očito išao u korist Izraelu,
No nudio nam je blagodati o kojima donedavno nismo ni sanjali.
Primjerice putovnice, međunarodni aerodrom u Jerihonu
I prve povijesne palestinske demokratske izbore.
Bili smo na pravom putu,
No naš se utopijski mjehurić uskoro nasilno rasplinuo.
Dobar dan. Masakr u Hebronu.
Jedan je naseljenik ustrijelio desetke Palestinaca
Tijekom jutarnje molitve u Spilji patrijarha.
Dnevnik Urija Savira
U pet ujutro u petak 25. veljače
Religiozni naseljenik dr. Baruch Goldstein je u vojnoj odori
Uzeo automatsku pušku "Uzi" i zapucao na molitelje u Spilji patrijarha.
U masakru je ubijena 31 osoba.
Kraj je došao tek kad je sam Goldstein ubijen.
Vijest se brzo proširila.
Diljem okupiranog teritorija izbili su neredi.
Izraelski su vojnici pucali na prosvjednike.
Ubili su devetero Palestinaca, a ranili stotine.
Počivao u miru sveti Baruch Goldstein, izraelski junak.
Goldstein je među naseljenicima ubrzo stekao veliku popularnost.
Na sprovod su mu došle stotine.
Mnogi su ga slavili kao junaka i sveca.
Molili smo Rabina da ukloni naseljenike iz Hebrona.
Taj bi hrabri potez možda vratio vjeru Palestinaca u mirovni proces.
No generali su tvrdili da bi takav pokušaj pokrenuo građanski rat.
Rijetko je Peres bio toliko odlučan donijeti odluku protiv želja vojske.
Židov koji ubija je ubojica! A ne Židov.
Židovi nacisti su nacisti, a ne Zidovi!
Muškarac koji tvrdi da je Židov, pucao je moliteljima u leđa
Na mjestu koje je sveto i nama i Arapima.
Zgrožen sam!
S kim da ga usporedim? -S Arafatom!
Ne želim ga ni s kim uspoređivati. - Usporedite ga s Arafatom!
Da, i Arafat na duši nosi grijehe.
No kada je rekao: "Dosta je rata!
Priznajem Državu Izrael i njezino pravo na sigurnost..."
Nemojte ga braniti! - Arafatu je život ugrožen.
Zato što želi zaustaviti ubijanje. Zalite ga! -Neću ga žaliti!
Zabrinut sam za djecu i znam da djeca trebaju partnera.
Želim da Arafat bude taj partner, za mir!
Želi mir za svoj narod.
Ja kažem, trebamo pravog partnera, koliko god to bilo teško.
Trebamo mu pomoći da iza sebe ostavi tragičnu povijest ubojstava,
Grijeha i terorizma.
Zajedno bismo trebali tražiti novi put,
A ne vraćati se u prošlost,
Rijekama krvi, u slijepu ulicu.
Dopustiti da se sve uruši i propadne.
Bili smo sigurni da će, nakon te rasprave,
Odvesti Židove iz Hebrona.
Yossi Beilin, zamjenik ministra vanjskih poslova, 1992.-1995.
Čekao sam kod kuće, bio je petak.
Stalno sam čekao vijesti, no vijesti ništa nisu javljale.
Pitao sam se što se dogodilo.
Možda se to odvilo u tajnosti i nitko nije obaviješten.
Možda je u pitanju cenzura.
No jasno, na kraju je odlučeno da se to ne provede.
Bilo je to doista nezamisliva. Nezamislivo.
Dnevnik Hanan Ashrawi
Palestinci su zahtijevali evakuaciju naselja, no Izrael je odbio.
Umjesto toga, arapsko se stanovništvo Hebrona našlo na udaru.
Ponovno se kažnjavaju žrtve.
Kad je Oslo potpisan, podupiralo nas je 82% Palestinaca.
Vidjeli su nadu, htjeli su pružiti svaku priliku nadi.
No zatim su svojim očima vidjeli da je sve po starom.
Aktivnosti u naseljima, upadi,
Uništavanje domova i tako dalje. Klasika.
To bi trebala biti palestinska država. Zašto grade naselja?
Ostvarila se naša najgora noćna mora.
Arafat je bio rastrgan između svog naroda
I potrebe da udovolji Amerikancima i Izraelcima.
Polako gubi kredibilitet u očima Palestinaca, gubi kontrolu.
Sada, poslije masakra, ljudi se potpuno slažu sa stajalištem Hamasa.
Što mislite, što će biti s Fatahom?
Mahmoud Al-Zaha, suosnivač Hamasa
Izgubit će dobar dio potpore naroda. Tko sada vjeruje Fatahu?
Stanovnici Izraela silno se boje osvete.
Da, svi su bijesni i osveta se može očekivati.
Palestinski napadi počeli su 40 dana poslije masakra u Hebronu.
Poslije točno 40 dana žalosti.
Afulom i Haderom tekla je krv.
Ljudi su govorili: "Ovo je mir koji ste nam obećali?"
Niste mogli reći, bila je to samo mirovna deklaracija.
Što je mirovna deklaracija? Nismo li imali potpisivanje?
S Arafatom, Rabinom i Clintonom? Zar to nije mir?
Taba, Egipat, ožujak 1994.
Dnevnik Abu Ale
U ožujku 1994. vratili smo se za pregovarački stol.
Poslije vala napada bombaša samoubojica
Izrael je zatvorio 2,5 milijuna Palestinaca.
Na okupiranom je teritoriju siromaštvo raslo,
A životni uvjeti bili sve gori.
Naš je narod gubio vjeru u mirovni proces,
No znao sam da ne smijemo odustati.
Što traži za ovaj dio?
U budućnosti.
Ostavimo to za trajni dogovor.
Trenutačno je ključ za pregovore s Palestincima
Izbjegavati glavne aspekte trajnog dogovora.
U suprotnom će sve propasti.
Dnevnik Urija Savira
Unatoč krvoproliću i nasilju, proces nije bilo Iako zaustaviti.
U svibnju 1994. došlo je do potpisivanja sporazuma Gaza-Jerihon.
Njime je Palestincima prepuštena samouprava Gaze.
Potpisivanje, svibanj 1994.
Poslije osam mjeseci pregovora sve je napokon spremno.
Egipatski predsjednik Mubarak osigurao je
Prikladno dramatičnu lokaciju u Kairu.
Dnevnik Hanan Ashrawi
U jutro potpisivanja sporazuma Gaza-Jerihon
Faisal i ja davali smo intervju u Jeruzalemu,
Za gledanja prijenosa potpisivanja.
Putem su me na kontrolnim točkama zaustavljali izraelski vojnici.
Netko mi je rekao: "Ovo je vaše poimanje mira?
Recite starom da ne potpiše, neka dođe ovamo i potpiše zajedno s nama."
Buljila sam u ekran i pitala se
Je li ovo proslava rođenja mirovnog procesa ili njegov sprovod.
Činilo se da su strane izgladile razmirice oko Gaze i Jerihona.
No ubrzo je postalo jasno da dogovor ne ide prema planu.
Dame i gospodo, potpisivanje sporazuma Gaza-Jerihon.
Sjedio sam i gledao kako Arafat potpisuje i potpisuje dokumente.
Tip koji mu je pomagao donio je karte, on ih je pogledao i...
Nije potpisao, zatvorio ih je i ustao.
Rabin je krenuo na potpisivanje.
Uspio sam se stubama i stao pokraj Rabina.
Kako je počeo potpisivati,
Tako sam otvorio i šapnuo mu u uho,
Nastojeći ne pokazivati uzbuđenje.
Ipak je sve snimano.
Rekao sam mu da Arafat nije potpisao karte.
Pitao me što to znači.
Rekoh da znači da ništa od sporazuma.
Izraelski premijer Yitzhak Rabin pregledavao je dokumente.
Pozvao je ministra vanjskih poslova Peresa i također odbio potpisati.
Neko se vrijeme činilo da će cijeli događaj propasti.
Kako nismo bili uključeni u te razgovore,
Tako nismo u potpunosti shvaćali razmirice među dvjema stranama.
Izraelci su to smatrali predajom vlasti da se Palestinci dokažu.
Palestinci su razmišljali, moramo pokazati da je svanuo novi dan.
Moramo imati sve simbole državnosti, makar je nemali još formalno.
Nisu željeli puku kontrolu nad graničnim prijelazima,
Htjeli su da odmah mogu reći: "Riješili smo se Izraelaca."
Arafat je u pregovorima na sve odgovarao s "ne, ne".
Bio sam u jako dobrim odnosima s Mubarakom.
Ozbiljno su željeli mir. Rekao sam im da je opet rekao ne.
Rekli su mu da je dosta!
Mubarak je to rekao javno na pozornici.
Nazvao ga je "bint il kalb", pasjim skotom.
Nakon kratke pauze uvjerili su vođu PLO-a
Da se još pregovara o veličini jerihonskog područja.
Potpisao je dokumente i dodao nekoliko komentara.
Uz najkraće moguće rukovanje, dogovor je u posljednji tren postignut.
Gaza, srpanj 1994.
Dnevnik Hanan Ashrawi
1. srpnja 1994. Yasser Arafat vratio se kući.
Ponovno je stao na mjesto palestinskog vođe.
Bio je to podvojen povratak.
Vratio se da bi upravljao Palestinom, koja je bila podijeljena i otuđena.
No možda ga je Izrael vratio da bi ga kontrolirao?
Koju smo cijenu morali platiti za njegov povratak kući?
Je li to jedna od zamki Osla?
Ili prvi korak prema miru i oslobođenju Palestine?
Dnevnik Abu Ale
Dok smo se probijali prema Palestini, srce mi je udaralo kao ludo.
Emocije su me preplavile.
Plakao sam kao nikada prije.
Ljubio sam i grlio rodbinu i prijatelje.
Na prošlom susretu s ocem u Jordanu
Nagovijestio sam da bih se uskoro mogao vratiti kući.
Zaplakao je i podignuo ruke te se zakleo da će mi pripremiti gozbu.
Nažalost, otac mi je preminuo samo četiri mjeseca prije,
Nakon što je tolike godine čekao moj povratak.
Ubrzo sam nazvao Urija. Rekao sam da sam se napokon vratio u rodni dom.
Pozdravio me arapskim izrazom dobrodošlice.
Rekao mi je da mu je iskreno drago što mi čuje glas.
Postali smo susjedi, napokon.
Taba, Egipat, srpanj 1994.
Dnevnik Urija Savira
Tjedan poslije povratka Abu Ale u Abu Dis
Ponovno smo se susreli u Tabi.
Ovaj put zbog pregovora oko druge faze procesa iz Osla,
Povlačenja Izraela sa Zapadne obale.
Rasprostro sam karte koje smo dotada držali u tajnosti.
U sporazumu iz Osla stajalo je: "Izrael će se povući
S većeg dijela Zapadne obale tijekom godinu dana."
Palestinci su smjesta očekivali kontrolu nad područjem.
No Izrael je tražio postupno povlačenje i Palestincima ponudio
Potpuni nadzor nad samo dva posto područja.
Preostalih će 98% nadzirati izraelska vojska.
Arafat je šutke gledao kartu.
Zatim je rekao da je riječ o nepodnošljivom poniženju.
Vikao je: "To su zatvorski logori! Želite me uništiti!"
Uz te je riječi Arafat napustio prostoriju.
Dnevnik Abu Ale
Vikao sam, to odstupa od potpisanog sporazuma!
"Da zadržite 98% teritorija? Na to nećemo pristati!
Možete to nametnuti Arafatu i stjerati ga u kut.
No upamtite, jednostrani dogovor neće potrajati."
Dnevnik Urija Savira
Abu Ala ustao je bez riječi i pozvao vozača.
Rukovali smo se pristojno i hladno i pošli svaki svojim putem.
Sati su prolazili i nervozno smo čekali u hotelskom predvorju.
Izraelski novinari rekli su da je Arafat objavio propast pregovora.
Bili smo na iglama, ali odbijali smo popustiti.
Vrijeme je da odluče žele li dogovor ili ne.
Na stolu su dva glavna problema, Hebron i karte povlačenja.
Vjerujem da ćemo znati za koji sat ili dan.
No došli smo do kraja pregovora, u fazu konačne odluke.
Dnevnik Urija Savira
Poslije te večeri Arafatova asistentica pohitala je prema meni.
"Arafat želi da smjesta dođete u Abu Alinu sobu, srušio se."
Požurio sam se do sobe i našao ga u krevetu.
Bio je blijed kao duh, drhtao je, gubio svijest i dolazio k svijesti.
Drži se, prijatelju, prošaptao sam. Moraš ostati uz mene.
Doktori su utvrdili da je to posljedica iznimnog umora,
Zbog brojnih sati pregovora.
No znao sam istinu. Karta koju sam mu pokazao, slomila mu je srce.
U mirotvorstvu je bilo nešto osobno, što nije dio političkog folklora.
To nije bilo političko, nego vrlo ljudsko nastojanje.
Postoji simbolični prizor na kojem ljudi prilaze izraelskim tenkovima
I na njih stavljaju maslinove grančice.
Na tenkove koji su ti uništili život i dom,
Vojske koja vam ubija djecu i tlači vas.
Ljudi su im davali cvijeće i maslinove grančice.
Vladao je osjećaj da je došao kraj sukoba, kraj okupacije.
Bio je to trenutak nade, trenutak optimizma.
No te su nade uništene i nisu pretočene u stvarnost.
Jasno da osjećam žalost i odgovornost.
Vozio sam se prema uredu i čuvari su mi rekli da je bus dignut u zrak.
Odvezli smo se onamo i cijelim je trgom tekla krv.
Trupla su još ležala ondje, dijelovi tijela, ljudi su plakali.
Tisuće su se okupile i kad su me vidjeli, povikali su:
"Ubojico! Vidi što si nam učinio!"
"Izdajico! Vidi što si nam učinio!"
Dnevnik Yossija Beilina
Imao sam sastanak s Yairom i Ronom.
Smatrali smo da vrijeme curi i da moramo brzo reagirati.
Složili smo se oko rasprava koje će dovesti do trajnog sporazuma,
Po modelu koji je bio na snazi u Oslu.
Brzi, diskretni razgovori i bez praznih riječi.
Mahmoud Abbas i ja raspravljali smo o nacrtima gotovo dvije godine.
Iza kulisa, bez buke hotela u Tabi,
Dotaknuli smo se najosjetljivijih točaka procesa.
Prvi put, barem u teoriji,
U rukama smo imali dokument sa sveobuhvatnim rješenjem.
Povlačenje na 67 graničnih mjesta,
Uspostavljanje palestinske države, jasno,
Očuvanje blokova naselja
Te proglašenje Jeruzalema glavnim gradom obiju nacija.
Moj je plan bio zakazati sastanak s Rabinom.
Rekao sam mu da želim razgovarati o trajnom rješenju.
Što prije, rekao je.
Odgovorih da može nakon mog povratka iz SAD-a, u subotu 11. studenog.
Nitko nije mogao znati u kojim će se okolnostima održati taj sastanak.
Taba, Egipat, rujan 1995.
Dnevnik Urija Savira
5. rujna ponovno smo se sastali u Tabi. Moram nešto priznati.
Nisam se radovao novoj rundi ovoga beskrajnoga boksačkog meča.
Bili smo pod stresom, iscrpljeni, a prije svega nam je bilo dosta.
Ubrzo su, ponovno, pregovori prerasli u međusobno optuživanje.
To je bio najružniji sastanak na kojem sam bio.
Htjeli smo biti bilo gdje, samo ne ondje.
Kako sam odlazio, tako sam se okrenuo,
A delegacije su međusobno razgovarale i pile kavu.
Daniel Kurtzer, savjetnik predsjednika Billa Clintona
Mislim da to ukazuje na to da je dio pregovora humanizacija druge strane.
Više ne vidite samo "neprijatelja", nego osobu.
Doznajete o njezinoj obitelji, usponima i padovima,
I imate osjećaj koliko je posvećena miru.
A to se nikako ne može prenijeti na javnost.
Dnevnik Urija Savira
Te smo večeri improvizirali petkovnu molitvu.
Zapalili smo svijeće i na zaprepaštenje Palestinaca
Singer je izrekao blagoslov vina.
Počeli smo s "Everybody Loves Saturday Night" na tri jezika.
Poslije smo se Abu Ala i ja šalili
Imitiranjem razgovora Peresa i Arafata. Uri je poučavao Asfoura
Pjevati "My Yiddishe Mamme". Bilo je lijepo ponovno se zafrkavati.
Nešto poslije te večeri primio sam poziv iz Jeruzalema.
U centru prijestolnice eksplodirao je autobus.
Prekinite mirovne pregovore!
Sjedili smo i u tišini gledali vijesti. Nitko nije ni pisnuo.
Znali smo da se naši palestinski prijatelji protive teroru
I da je to udar i protiv njih.
Dva dana poslije Abu Ala nazvao me iz sobe
I pozvao me da s njim gledam arapske večernje vijesti.
Gledali smo snimke sprovoda sedmogodišnjaka
Kojeg je taj dan ubila izraelska vojska.
Abu Ala imao je pravo kad je rekao
Da nijedna od strana nema isključivo pravo na patnju.
Te smo noći Abu Ala i ja donijeli završni nacrt sporazuma Oslo-B.
Vijest dana je sporazum Oslo-B.
U Izraelovo ime potpisao ga je Uri Savir, a Abu Ala u Palestinino ime.
Prema njemu će se izraelska vojska povući iz šest velikih gradova,
Uz Jerihon, na Zapadnoj obali,
A izbori za palestinsko vijeće bit će održani u ožujku.
Ovo je dan postignuća.
Tako je rekao presretni Yitzhak Rabin.
Jutros je ostvario potpisivanje sporazuma Oslo-B.
Vlada je pet sati raspravljala o povijesnom sporazumu.
Danas preko vojske nadziremo više od dva milijuna Palestinaca
I upravljamo njihovim životima građanskom upravom.
Nema mirnog rješenja.
Možemo se nastaviti boriti, ubiti ili biti ubijeni.
A možemo i pokušati prekinuti začarani krug krvoprolića.
Pružimo priliku miru.
Premijeru, prije koji dan rekli ste neke nevjerojatne stvari.
Rekli ste da Biblija nije naše pravo na zemlju.
No ja kažem da jest naše pravo na zemlju!
Ona je naš vlasnički list!
Tisuće su se okupile u prosvjedu protiv sporazuma Oslo-B
I onog što nacionalisti nazivaju napuštanjem domovine.
Pitam okupljenu gomilu.
Vjeruje li tko od vas Yasseru Arafatu?
Ne!
Kažete ne, no g. Rabina nije briga za vaše mišljenje!
Smrt Rabinu!
Krvlju i ognjem riješit ćemo se Rabina!
Dame i gospodo, predsjednik SAD-a,
Njegovo veličanstvo Hussein, kralj Hašemitskog Kraljevstva Jordana,
Mohammed Hosni Mubarak, predsjednik Arapske Republike Egipta,
Njegova Ekscelencija Yitzhak Rabin, izraelski premijer,
Predsjednik Arafat.
Glas Yitzhaka Rabina
Molim vas, dobro pogledajte.
Prizor kojem svjedočite prije dvije je godine bio nemoguć i nezamisliv.
Samo su ga pjesnici sanjali, i silno je to bolno,
Vojnici i civili stradali su da bi došlo do ovog trenutka.
Bile su to godine nade. Kad su dva mirovna tabora osjećala
Da su se na neki način iskupila.
Svojim narodima donose plodove.
U istom hotelu došlo je do spontanog okupljanja veterana iz Osla.
Među njima su i izvorni pregovarači Abu Ala i Uri Savir.
Abu Ala, gajite li veći optimizam nego poslije prvog dana Osla 1?
Da, optimist sam. -Jeste?
Vjerujem da će se proces koji smo zajednički dogovorili nastaviti,
Unatoč svim teškoćama s kojima smo suočeni. Vjerujem da će uspjeti.
Obje su strane voljne poduprijeti taj proces.
Uri? -Slažem se s Abu Alom.
Zapravo, nemamo izbora. Kao što vidite, našli smo zajednički jezik.
Vrhunac je bio Slavljenički domjenak gdje su se spuštali gardovi.
Na podiju je Leah Rabin dala svoj telefonski broj gđi Arafat.
Žene su u dobrim odnosima. A Yitzhak Rabin se po prvi put
Obratio Arafatu osobnim tonom, uz humor.
Što je židovski sport?
Kažu, držanje govora.
Počinjem vjerovati, predsjedniče Arafat, da biste mogli biti Židov.
Abraham je moj djed.
Arafat je pogledao Yitzhaka Rabina u oči i rekao:
Naš partner, naš rođak.
Yitzhak Rabin.
Yitzhaku Rabinu, Shimonu Peresu, Yossiju Beilinu i prijateljima...
Poručujem: okupit ćemo svoje snage i uspjeti!
Stat ćemo na kraj toj prijetnji! Uspjet ćemo!
Jer narod je mnogo snažniji od njegove vlade!
Dnevnik Urija Savira
Rabin i Arafat osjećali su se izolirano u agresivnom okružju.
Mirovni tabor nije izlazio na ulice prosvjedovati.
Umjesto toga izbjegavali su sukobe.
Protivnici mira, Hamas s palestinske strane
I zagovornici Velikog Izraela s naše, sada upravljaju javnim mnijenjem.
Nije to bio obračun Izraelaca i Palestinaca,
Nego između zagovornika mira i njegovih protivnika.
Rabine, zašto volite srditi naseljenike?
Za što me sada optužuju? Da sam ih napustio.
Ljudi su nekoć govorili da naselja jačaju našu sigurnost.
Gdje je sigurnost?
Naš je problem danas sigurnost naseljenika.
Smatrate li naseljenike pionirima? -Nikako.
Nego kako na njih gledate?
Kao na ljude koji provode svoju političku filozofiju.
Oni vjeruju u Veliki Izrael.
Što je cionizam danas? Neko brdo blizu Ramalle?
Ili dovođenje 700.000 doseljenika u Izrael i njihova asimilacija?
Društveni i ekonomski razvoj.
A ne još jedno naselje okruženo stotinama tisuća Palestinaca.
Dnevnik Urija Savira
Početkom listopada John Friedman, Peresov prijatelj,
Uvjerio ga je da organizira skup potpore mirovnom procesu.
Peres je nagovarao Rabina da pristane.
No Rabin se pitao hoće li ljudi uopće izaći iz kuća.
Tih je dana Rabin bio veći pesimist nego ikada.
Tel Aviv, 4. studenog 1995.
Ako s Bliskog istoka previše slušamo šačicu ekstremista,
Večeras su se na golemom skupu u Tel Avivu okupili zagovornici mira.
Ovo je mladi Izrael, umoran od služenja vojske
I natjeravanja palestinske djece koja bacaju kamenje u logorima.
Obje se strane mobiliziraju, no ovo postaje
Jedan od najkontroverznijih trenutaka u izraelskoj povijesti.
Možda prvi put iznenađenje blijedi, a potpora miru jača.
Dnevnik Shimona Peresa
Bio je to najsretniji dan njegova života.
Poznavao sam ga 50 godina.
Nikada nije bio tako sretan. Isprva je gajio sumnju.
Nije znao hoće li ljudi doći ni kako će se ponijeti.
Ugodno se iznenadio kad je vidio okupljenu gomilu
I nevjerojatan entuzijazam.
Mladići i djevojke uskakali su u vodu odjeveni,
Slavili njega i mir, a u maloj mjeri i mene.
"Ne govorite da će dan doći, nego ga sami dozovite!"
Poznavao sam ga 50 godina i nikad ga nisam vidio da pjeva.
To je bilo prvi put.
Obojica smo pjevali, a nismo baš neki pjevači.
Poslije me zagrlio kao nikada.
Nikad ga nisam vidio sretnog kao te večeri.
Dopustite da kažem koliko sam dirnut.
Želim zahvaliti svima vama koji ste došli
Suprotstaviti se nasilju i poduprijeti mir.
Kad je skup završio, krenuo sam dolje.
Auto mi je bio parkiran ispred njegova i ondje je bio njegov vozač.
Pitao sam: "Gdje je Yitzhak?" Odgovorio je: "Eno ga."
Bio je nekih 10-12 metara od mene.
Ušao sam u auto, vozač ga je upalio.
Kako smo zatvorili vrata, čuli smo tri pucnja.
Gledamo nemontirane snimke s mirovnog skupa. Zasada znamo sljedeće.
Tri su hica ispaljena u premijera Rabina.
Skupina Židovska osveta preuzela je odgovornost.
Još ne znamo u kakvu je premijer stanju.
Došao sam u bolnicu. Ondje je bila Leah, rodbina i bliski prijatelji.
Ravnatelj bolnice povukao me na stranu i rekao mi:
"Situacija je teška. Praktički beznadna."
Koju minutu poslije rekao mi je da je gotovo.
Leah i ja ušli smo u prostoriju gdje je ležao prekriven plahtom.
Vidjeli smo mu smireno lice.
Imao je naznaku sarkastičnog osmijeha ili osmijeha prihvaćanja.
Poljubio sam ga u čelo i napustio prostoriju.
Da, ti su se ljudi međusobno borili, ubijali, nije to bila igra.
No poslije sam vidio Rabinov susret s Arafatom.
Sastanak za sastankom, bio sam na svakom.
Pratio sam razvoj odnosa.
Dan poslije atentata na Rabina, Arafat mi je rekao
Da su ubili mirovni proces u Izraelu.
Nisam se složio.
"Izrael nije jedna osoba, bitne su institucije, zamijenit će ga."
Ovako je išao rukom i rekao mi:
"Ubili su mirovni proces."
Peres nije bio svoj.
Bio je duboko pogođen.
Već su ga proglasili premijerom. Došao sam mu u subotu,
Donio sam karte i ostale materijale.
Rekao sam: "Ovo je naš dogovor s Abbasom."
Mislim da možemo pristati, imamo točne granice,
Rješenje za Jeruzalem, sve.
Pravi je trenutak. Svi su posve zbunjeni,
Uključujući nas, no potpora miru jača je nego prije.
To je posljedica atentata.
Iskoristimo to njemu u spomen i dovršimo posao.
Dva me sata pomno slušao.
A zatim je rekao: "Ne sada.
Mislim da ljudi nisu spremni napustiti dolinu Jordana."
A to je bilo uključeno na karti, povlačenje Izraela iz doline Jordana.
"Mislim da je prerano to danas predstaviti ljudima."
Uvijek će biti prerano, ali pruža nam se prilika.
Nisam bio dovoljno čvrst da mu kažem da čini najveću pogrešku.
I da ponovno razmisli.
Nisam mu to više spominjao.
Možda je to u meni, možda je dio moje slabosti.
Možda je to samo pogreška, ne znam.
No pitate li me za čime žalim...
Za time žalim.
Morao sam se snažnije boriti za trajno rješenje.
Dnevnik Urija Savira
5. svibnja 1996.
Našao sam se u poznatom okružju "Hiltona" u Tabi.
Razmišljao sam o tri protekle godine, od prvog susreta s Abu Alom u Oslu.
Otad su nam životi postali spoj nade i boli.
Proces koji smo pokrenuli našao se na nevjerojatnim iskušenjima.
Od prvog dana u Oslu do ovog susreta u svibnju 1996.
Prošlo je 1100 dana mirovnih pregovora.
Kad smo se tog dana pozdravili, nisam mogao zamisliti
Da će mi to biti posljednji susret s Abu Alom
U službenoj dužnosti vođe izraelskoga pregovaračkog tima.
Da sam znao da svemu dolazi kraj, možda bih mu rekao nešto pametnije.
No Abu Ali rekao sam samo: "Vidimo se uskoro, prijatelju."
Glasalo je gotovo 80% od četiri milijuna izraelskih glasača.
Čini se da je svima jasno zašto su ovi izbori toliko važni.
U predgrađu Tel Aviva glasači su izabrali Peresa.
Mirovni proces znači nadu, da on neće završiti u vojsci i krvavom ratu.
U Hebronu na Zapadnoj obali židovski su naseljenici glasali za Netanyahua.
Peres želi našu zemlju predati Arapima.
Jasno da glasamo za Benjamina Netanyahua.
Večeras zagovornici izraelskih koraka prema miru
Nadaju se da bi mogli izaći kao pobjednici.
Fixed by: BOTANICMAN
Dobra večer. Službeno je!
Preokret na izborima 1996.
Idući premijer bit će Benjamin Netanyahu.
Dobio je 50,4% glasova, a Shimon Peres samo 49,5%.
Benjamin Netanyahu održat će pobjednički govor.
Kao da netko gradi most, gradi ga i gradi,
Gradi nešto što je doista moglo promijeniti Bliski istok.
Takva se prilika pruži jedanput u sto godina, a protraćena je.
Grozno sam se osjećao kad se sve urušilo.
Već sam držao to u rukama, osjećao sam da mi to možemo.
A zatim...
Sve je pošlo po zlu i znao sam,
Ne za mog života. Vjerojatno ni za života moje djece.
Možda za života moje unučadi.
Bravo, Bibi!
Dragi pristaše, prijatelji.
Država Izrael danas kreće novim putem.
Posljednja faza mirovnog procesa iz Osla nikad nije provedena.
Sporazum o trajnom rješenju trebao je biti potpisan 1999.
Do toga nije došlo. Od propasti mirovnog procesa 1996.
Više od 16.000 Izraelaca i Palestinaca izgubilo je živote.
Profesori Hirschfeld i Pundak nastojali su zagovarati mir
Preko tajnih kanala. Ron Pundak preminuo je 2014.
Poslije izbora 1996. Joel Singer preselio se u SAD.
Nikad se nije vratio na položaj izraelskoga pravnog savjetnika.
Danas je partner u jednom od najvećih ureda u Washingtonu.
Poslije izbora 1996. Uri Savir izbačen je iz mirovnih pregovora.
Danas vodi organizaciju koja potiče vodstvo mladih za mir.
Abu Ala postao je drugi palestinski premijer
I ostao je dio mirovnog pregovaračkog tima do 2008.
I dalje je dobar prijatelj s Urijem.
Hanan Ashrawi i dalje je gorljiva kritičarka sporazuma iz Osla.
Tvrdi da je produljio izraelsku okupaciju.
Nabil Shaath i general Amnon Shahak ostali su prijatelji
Do Amnonove smrti 2012.
Nabil je njegove posljednje dane proveo uz njega.
20011 Yossi Beilin je objavio Ženevski sporazum,
Završni nacrt sporazuma o trajnom rješenju između Izraela i Palestine.
Yasser Arafat odobrio je sporazum. Izrael nije.
Shimon Peres preminuo je 28. rujna 2016.
Ovo je njegov posljednji intervju.
Jeste li i dalje optimist?
Vjerujete li još da može biti mira između nas i Palestinaca?
Mislim da ne postoji alternativa, ni za Palestince, ni za nas.
Alternativa je neprestani rat.
No suprotno raširenu mišljenju, u ratu nema pobjeda, samo žrtava.
Nijedan rat nije završen ako ga nije zamijenio mir.